Kom igen!
Ursäkta. Öppna fönstret.
- Okej. - Vänta lite!
Ursäkta. Öppna fönstret, snälla.
Håll dig lugn. Vad hände?
Jag är blind. Det är som om nåt dränker mina ögon. Jag ser inget.
Det är förmodligen nerverna.
Hjälp mig hem. Min fru kan hjälpa mig.
Jag kör dig. - Jag kör hem honom.
- Är du säker? - Ja, han måste bort från gatan.
Jag tar med dig till andra sidan.
- Det är bara en blind snubbe. - Akta honom, han ser inte.
Han är blind.
Så ja. Räck mig handen.
Försiktigt.
- Okej... Du hör mig, va? - Ja.
Säg nåt om du behöver det, så får vi hem dig på nolltid.
Några frågor?
Varför åker vi inte?
Det är rött.
Det är en rörelse i det. Som ljuspartiklar.
Som ljus i ett hav av vitt. Det känns som att bada i mjölk.
Jaså? Jag har aldrig hört blindhet beskrivas som vitt.
Det är svart, frånvaron av ljus.
Det är alltså positivt. Då är det inte riktig blindhet.
Och man blir blind långsamt. Du har nåt psykosomatiskt, nån nervgrej.
Är det hit vi ska?
- Du kan väl hoppa av här. - Okej.
Gå fram till trottoaren.
Gå till vänster.
Hjälp.
Hjälp!
- Hjälp! - Lugn.
- Jag har dig. Är du okej? - Ja.
Bor du här? Fint... - Han är blind, han ser inte.
Lägg handen där... Försiktigt, du minns trappan?
- Vilket våningsplan? - Fjortonde.
Vad har du för problem? Vad oroar du dig för?
- Inget ovanligt. - Några andra symptom?
- Typ nervösa symptom? - Nej, mitt liv är som vanligt nu.
Inte ett bekymmer i hela världen? Ett bekymmersfritt liv, va?
Är nån hemma eller är du ensam?
Så där.
Älskling? Älskling!
- Tack för allt. - Fint ställe.
Hör du!
Har din fru inrett lägenheten?
Nej... Hör på... Tack för allt. Jag klarar mig nu.
Ska jag stanna tills din fru kommer?
Nej, jag klarar mig fint. Tack ska du ha.
Säkert? Ska jag inte stanna?
Nej tack. Tack så hemskt mycket.
Tack.
Åh, toppen...! Jag tyckte så bra om den.
Titta här.
Kunde du inte plockat upp det innan du la dig?
Lyssnar du ens?
Jag är inte din hemhjälp.
Du blöder. Är du okej?
Jag är blind.
Ögonläkare, ögonläkare...
Vet du nån ögonläkare?
- Vi åker till sjukhuset bara. - Nej, då får vi vänta i flera timmar.
Vi måste till en specialist.
- Jag dör hellre än är så här. - Tyst nu! Du förvirrar mig.
Jag ber om ursäkt.
- Älskling? - Ja?
- Vad är det? - Ser du nåt alls?
- Jag ser ingenting. - Kämpa lite.
Var är bilnycklarna?
Ta dina nycklar. Du kan leta efter mina sen.
Taxi!
Försiktigt.
- Letade du verkligen överallt? - Ja.
Det är inget fel på mina ögon.
Vilken människa stjäl av en blind?
Han borde bli blind.
Ni kan följa med in till doktorn.
- Jag har väntat i över en timme. - Doktorn sa det.
Jo, men jag hade tid sex. Klockan är sju nu.
Syster? Låt honom gå in. Han är värre däran än vi.
Ingenting i dina linser. Inget på näthinnorna.
- Någon bara släckte lamporna? - Det är som om alla lampor tändes.
- Dina ögon är perfekta. - Förutom att jag inte ser nåt.
Om det är sant måste vi testa mer. Det kan vi tyvärr inte göra i dag.
Om det är sant? Tror du att jag ljuger?
Inte alls. Men jag har ärligt talat aldrig sett nåt liknande.
Är det ett recept?
Nej, jag skriver en beskrivning till sjukhuset.
Jag hittar till sjukhuset.
Det är till personalen där. Så de vet hur de ska ta emot er man.
- Så det var allt? - För stunden.
Det blir bra. Vi tar reda på vad det är.
Vi kan inte göra nåt annat nu.
Jag behöver en namnteckning där. Förlåt. Inte du, han.
Jag?
- Parkeringsstämpel? - Vi har ingen bil.
Fan.
Vad gör du? Gatan är avstängd! Vad var det?
Satan!
Så dumt...!
Då så, nu tar vi den här. Du minns väl "krabban"?
Okej, vi testar det här ögat först.
- Vilken lins föredrar du? - Den andra.
Säkert? Okej, ta på glasögonen.
Den här får du. Visa mamma. Duktig kille.
Ta dropparna i minst fem dar.
- Ska jag fortsätta ha glasögonen? - Ska jag ordinera det?
Okej...
Jag ordinerar dig att använda dina solglasögon-
-om du inte badar eller sover.
Jag försöker ringa i morgon.
Jag ville höra vad du tror om ett bisarrt fall jag såg i dag.
Det verkade vara en form av det vi kallar amauros, som är...
- Som är en slags... - Förlåt.
Vill du höra? Fast vid amauros blir allt svart. För honom var allt vitt.
- Hur vet du vad han såg? - Jag måste tro på det han säger.
Det kan vara nåt neurologiskt, som det vi kallar agnosi.
Det är oförmågan att känna igen bekanta föremål.
- Agnosi? - Ja.
Om en man ser en gaffel så tittar han på den och säger:
"Vad är det här? Jag har aldrig sett nåt liknande."
Är det besläktat med agnosticism?
På vilket sätt?
- Agnosi, agnosticism... - Etymologiskt?
- Ja. Läste du inte latin? - Det är faktiskt grekiska, älskling.
Det har säkert nåt med okunnighet eller bristande tro att göra.
Det ligger mycket klander i ordet.
Strunt samma.
- Vill du ha mer vin? - Nej. Vill du verkligen ha mer?
- Jag går och lägger mig. - Okej.
Vänta, vänta lite...
Vad skulle jag fråga dig?
Nåt om middagen? Sjukdomar?
Nej. Vilken fin tröja.
Tack. Jag kan tyvärr inte hjälpa dig. God natt.
Förlåt, jag är lite förvirrad.
Sätter du klockan en halvtimme före? Jag måste ringa några tidiga samtal.
- God natt. Tack för kakan. - Det var tiramisù.
- Hej. - Vad är den stora hemligheten?
Vad gömmer du dig för?
Puckon som du.
Det blir elva dollar prick.
Tack.
Taxi!
Hej. Hotel Emiliano, tack.
Vet du vad klockan är?
Ja, du har 20 minuter på dig.
- Hej. - Han sa att du kunde bli sen.
Du är fin. Kul att träffas.
Jag kan inte ta av glasögonen. Är det ett problem?
Doktorns ordination. Jag kan ringa en annan tjej.
Det var häftigt.
Jag menar det. Skitskumt.
Jag ser fortfarande bara vitt.
- Ring på. - Jag har ringt på.
- Kan jag hjälpa till? - Er påstådde man här ser inte.
Jag skiter i honom! Gå!
- Öppna! - Jag känner honom inte.
- Glöm att han är snut! Öppna. - Stick! Jävla svin!
Tack så jävla mycket!
Kom. Jag fixar hjälp åt dig.
- Jag fixar hjälp åt dig. Vänta här! - Du förstår inte, jag ser inte!
Skicka en vakt till plan 18. - Hej. Okej, okej.
Ta din väska.
Var är dina kläder?
Lugn. Allt blir bra.
- Allt blir bra. - Håll käften.
Släpp. Var är min klänning?
Jag måste ringa mina föräldrar.
Du är uppe före väckarklockan. God morgon.
- Jag tvivlar på att den blir så god. - Vad är det då?
- Jag ser inte. - Va?
Patienten i går måste ha smittat mig.
Det är omöjligt. Jag får titta.
Jag ser ingenting. Ingenting. Ingen blir blind så.
Vi är minst två nu.
Nej, ut! Gud, du tog på det. Det smittar. Jo, det smittar!
Han smittade mig. Det smittar!
Jag blir inte sjuk. Jag lovar.
- Jag låg i samma säng som du. - Det är okej.
Vi fixar det. Det är okej.
- Jag är hemskt ledsen. - Det är okej.
- Vad är klockan? - Snart halv nio.
Jag ringer sjukhuset.
Utan tydliga skador eller symptom tänker jag inte stänga av gatorna.
Okej, vi ses snart. Inga problem.
Det är en risk jag kan ta.
- Vad är problemet? - En pojke, han är blind.
Det är okej. Allt är bra. Var inte rädd.
Hjälp mig! Någon, hjälp!
Hälsodepartementet. Det är lite tidigt.
Ring efter nio. Ja, nio.
God morgon, ministern. Märkliga samtal den här morgonen.
Han var här vid sex, tror jag. Eller halv sju.
Vilka mer? Väntrummet var fullt.
- Ma'am? - Jag har alla kontaktnummer här.
Jag måste be er stänga och följa med oss fortast möjligt.
Kan jag få de där journalerna?
De är här när som helst.
Jag vet, därför ska du slappna av. Jag fixar allt som kan dyka upp.
Om jag behöver nåt ber jag dem ringa dig. Eller så ringer jag själv.
De kan inte hålla oss åtskilda för länge, va?
- Jag är precis bakom dig. - Lås dig inte ute nu.
God morgon.
- Gå fram till fordonet. - Har ni en mobiltelefon?
- Ja. - Lägg den i påsen.
Jag klarar det själv, tack.
Tack.
- Nej, kom ner! - Nej, jag följer med.
Jag ska bara ta med mannen. Bilen är för smittade.
Då måste du ta med mig. För jag har precis blivit blind.
Okej, som du vill.
Lystring, lystring!
Regeringen beklagar att man har tvingats ta till-
- det de ser som sin plikt för att med alla medel skydda befolkningen.
Vi befinner oss i ett kristillstånd.
En blindhetsepidemi har brutit ut. Sjukdomen kallas "vitsjukan".
Vi vill att alla villigt samarbetar för att stoppa vidare spridning.
Beslutet att sätta i karantän alla smittade var väl övervägt.
Er isolering representerar, förutom eget hänsynstagande-
- en solidaritetshandling med resten av landet.
Du anar inte vart de har kört oss.
Låt mig gissa. Hans röst gör mig redan galen.
- Var glad att du inte ser det. - Är det en video? Det är läskigt.
Vilken idiot visar en video i en karantän för blinda?
Här.
Vi måste få ut dig härifrån. Jag ska säga till dem att du ser.
- Du kommer dem aldrig nära nog. - Jag vill att du ska åka hem. Åk hem.
Du tror att du måste säga så, men det är okej.
- Jag vill det. - Okej.
Det är ändå för sent nu.
Vi ska nog inte säga att jag ser.
Du har rätt.
Vi ber alla lyssna på följande enkla anvisningar.
Är du med mig?
- 1. Varje patient väljer sin säng. - Det är en korridor.
2. Varje avdelning väljer en kapten eller avdelningsrepresentant-
-för kommunikation med omvärlden.
- Tre? - Rad 2, nummer 3.
- Fem. - Hur många avdelningar är det?
Två avdelningar till på detta plan och en där nere för dem som...
- Hur vet du det? - Vi utforskade lite innan ni kom.
Vi valde den här för den är närmast ingången, där maten kommer in.
Det är det jävla asets fel. Om jag såg hade jag mördat honom.
Han stal min bil!
Om jag inte hade hjälpt dig...
Jag hittar ett rum längst möjligt från det aset.
Det jävla aset som stjäl från en blind!
- De slåss. - Sluta nu! Sluta!
- Sluta! Sluta! - Här borta.
Sluta! Ni uppför er som barn!
Sluta! Snälla!
Det räcker!
Vi är alla ensamma. Vill ni göra det till ett helvete är det rätt sätt.
- Han stal min bil. - Du kan ändå inte köra.
- Han stal min syn! - Sluta nu!
Doktorn, vi är alla jämlika här. Det har inte hållits nåt val.
Så ge inte order med den tonen.
Jag ger inga order. Jag ber dig bara att låta honom vara.
Jag tycker inte så bra om den auktoritära tonen.
Det jag tycker om är smicker och folk som smörar för mig.
Blunda nu, tjejer. Jag ska ta av mig kläderna-
- och prova den här sängen. Nummer 3.
Är du okej? Om du behöver nåt på natten, så är jag här.
Jag måste kissa.
Dörröppning. Försök minnas vägen. Hur många dörrar, hur många steg.
Jag räknade dem när jag kom hit. Och rakt fram.
Sluta.
Dörröppning. Till höger, tror jag.
Rakt fram.
Ny dörröppning.
Vad hände?
- Vad har du för skor, subba?! - Var sitter skadan?
Toksubban stack klacken i mig.
- Jag snubblade. Vårda språket. - Jag måste kissa!
Alla stannar där ni här. Jag är strax tillbaka.
Jag är jättekissnödig!
Jisses!
Jag hittade handdukar, men vet inte om de är rena.
- Tryck. - Det är för smutsigt.
- Det blöder mycket. Det forsar ut. - Vad har du på dig? Ge mig skjortan.
Tur att vi har en riktig doktor här.
Jag larvade mig bara där inne.
Försiktigt!
Låt mig göra det.
Var försiktig med den. Den är dyr. Min dyra skjorta.
Ett... två... tre varv.
- Det där är okej. - Så bra.
Jag är rädd att det ska bli infekterat.
Det hade inte förvånat mig. Smutset från gatan på skon...
- Vad är klockan? - Halv två.
Du kan inte ta ansvar för alla.
Du måste sova.
- Vågar du inte blunda? - Nej, jag vågar inte öppna dem.
Jag är rädd att jag ska bli blind i sömnen.
Jag går en sväng.
Porten!
Låser!
Bara de smittade får gå in hit.
Väl inne följer ni korridoren tills ni hittar avdelningarna. Gå!
Tre, två, ett...
Fem, fyra, tre, två, ett.
Hallå? Kan nån höra oss?
Dörr. Dörr.
Hallå?
- Älskling, vakna. - Hallå, hallå?
- Har ni några lediga sängar? - Ja. Hur många är ni?
Vi vet inte.
Ni kanske kan räkna upp er en i taget och presentera er.
- Jag är nummer 1, jag är polis. - Okej. Jag är nummer 2, taxichaffis.
- Nummer 3, apoteksbiträde. - 4, jag är hotellstäderska.
- Jag är 5, ekonomisk rådgivare. - Okej.
Det är min fru! Det är min fru!
- Älskling? - Det är jag.
Var är du? Säg nånting.
- Fortsätt prata. - Här är jag.
- Var? - Här.
- Fortsätt prata. Var är du? - Här.
- Är min mamma här? - Hon kommer hit. Oroa dig inte.
Stick!
Det är de. Jag springer ikapp dem.
Det är upptaget! Fortsätt.
Finn er till rätta. Vi kommer strax.
- Vem var han som pratade? - Vår avdelningsrepresentant.
Snälla! Stanna!
- Stanna! - Stanna!
- Vänta! - Ni måste tyvärr gå tillbaka.
Vi har en man med ett skadat ben. Han behöver riktig vård.
Han behöver antibiotika. Jag är läkare.
- Jag kan inte låta er gå, så vänd. - Jag ber inte om att få gå, utan...
Ett steg till och jag skjuter!
Det här är löjligt. Jag har en sjuk man här.
Jag räknar till tre. Om ni inte vänder skjuter jag er.
Kan du prata med din chef?
- Ett. - Du skojar.
- Två. - Det är vansinne! Prata med chefen!
Tre! Jag skjuter dig fan!
Det här är löjligt!
Glöm det bara.
Jag fattar inte att det händer.
3. Varje avdelning har en telefon för kommunikation utåt.
Telefonen är bara för nödsamtal.
Nåt att dricka? Kaffe?
- Finns det kaffe här? - Har ni mer mat där borta?
Det andra bordet behöver mer mat.
Jag har en extra fruktsallad. Är det nån som behöver den?
- Har de vid andra bordet mat? - Är det nån som har en kniv?
Jag har en kniv. Vill du låna min?
- Du då? - Vi kan dela.
Jag undrar vad som hände med flickan.
En flicka på 1806. Hon skrek. Naken, bara solglasögon på sig.
- Hade hon blivit blind? - Ja, det var hon som smittade mig.
Ja, jag lämnar ett meddelande.
Varför finns det ett nödnummer om ingen svarar?
Vi har ett problem på avdelningen. Vi har inte tillräckligt med mat.
Sen är det min begäran från i går om förstahjälpen-utrustning.
Hoppas ni hör detta före middagen.
Det kommer fler!
- Nummer 5, väktare på ett hotell. - Nummer 6, ingenjör.
- Receptionist hos en ögonläkare. - Jag känner igen din röst.
- Här är jag. - Jag glömde säga sju.
- Behöver du hjälp? - Nej, jag klarar det.
Först av allt: Välkomna, alla nykomlingar.
Vi är avdelning 1. Det är några saker jag vill ta upp.
Vi har en hjälplina nu, som knyter ihop alla avdelningar.
Det är min frus uppfinning. Vi kan tacka henne för det.
Sen är det toaletterna...
De är helt vidriga. Jag behöver en grupp som kollar dem åt oss.
Jag tycker om den varma känslan i ansiktet.
Och lukten.
Du brukade också tycka om det.
Minns du nyåret då vi var i templet?
Det var så många som köade.
Ceremonielden var precis intill kön.
När vi kom nära elden värmdes våra kroppar på ena sidan.
- Vi kände inte varandra så bra... - Jag vill inte höra.
- Varför?
Jag kan inte låtsas.
Det finns ingen... ingen tvål. Fast det är väl bättre än inget.
- Hörde du det? - Vad då?
- Hej. - Hej.
Har ni en extrasäng i er sal? Jag har en radio.
Det är inte lika många stationer nu.
Men om ni insisterar kan jag ge er en uppdatering.
Och då sparar vi på batterierna.
Det första dygnet var det hundratals fall, enligt ryktena i alla falla.
Alla var likadana. Ingen smärta, ett hav av vitt.
Regeringen reagerade beslutsamt.
De första provisoriska karantänerna.
Men det gamla nedlagda sanatoriet var ingen bra reklam för dem.
Vi organiserar en stor konferens med oftalmologer och neurologer...
Dag efter dag plågades de seende med seminarier och konferenser-
- med specialister från hela världen som kungjorde sin okunnighet.
Det var "för tidigt för botemedel".
Mer forskning och pengar behövdes.
Något som i alla fall en gång visades på ett dramatiskt sätt.
Herregud, jag har blivit blind! Herregud, hjälp mig!
Fan! Fan! Nej, nej!
Veckorna gick, media tystnade och av leda började folk jobba igen-
- omedvetna om alla bevis för att sjukan var immun mot byråkrati.
- Vägarna och trafiken då? - Kaos som vanligt.
Men då kom rapporter om en bussolycka med 23 döda.
Samma dag kolliderade två plan.
Ingen kunde säga att sjukdomen orsakat olyckorna.
Men folk var livrädda. Och antingen spred paniken blindheten...
Eller så spred blindheten paniken. Allt fler dog, folk stannade hemma.
Och trafikproblemen var lösta.
Kära landsmän, vänner, anhängare...
Som så många av er har jag blivit blind.
Vi behöver kanske lite musik ändå.
Nej, ta den kanalen!
Under en sång krympte de blindas rike till kretsen runt en radio.
Man kan bara tänka sig de lutade huvudena, öppna ögonen, tårarna.
Varför frågar de om det var tårar av glädje eller sorg?
Glädje och sorg är inte som olja och vatten.
De lever sida vid sida.
Mina damer och herrar, ni måste följa min röst.
Kom mot min röst och var snälla och se er för.
Håll i personen framför er!
Knuffas inte!
Alla som försöker lämna området kommer att stoppas med våld.
Hallå? Ursäkta.
Kan vi få lite vägledning?
Stanna i ledet. Stanna i ledet, lille man.
Hallå? Ursäkta mig. Någon?
- Vi behöver vägledning. - Stanna i ledet.
Satan!
Lystring! Spaden som ni ville ha ligger och väntar på gården.
Välj en person som hämtar den. En person.
Var är den?
Rakt fram. Kom åt det här hållet.
Okej, bra, det går fint. Nästa steg är marken.
Kom närmare. Varmare.
Varmare. Kom närmare.
Kallare. Stanna.
Okej, vänd dig åt höger.
Bra. Fortsätt nu framåt.
Varmare, varmare... kallare.
Stanna. Vänd dig åt höger igen.
Ja, så där. Okej, bra.
Jättebra. Fortsätt framåt.
Gå framåt.
Bra. Varmare, kallare, kallare, kallare. Stanna, stanna!
Kallare!
- Såg du det där? Såg du det? - De blinda anpassar sig snabbt.
Hallå? Avdelning 3?
I dag blev tre nykomlingar nedskjutna av vakterna.
Den bästa lösningen vore nog om varje avdelning tar en kropp-
- och turas om att använda spaden och begraver sin del av kropparna.
Vad då, vår del? De är inte våra.
Några av dem hade nog kommit till den här avdelningen.
Efter att ha skickats iväg från er, som jag.
Vår avdelning är full.
Samma här.
Så då sitter vi alla i samma båt, okej?
Jag vill inte bråka om det. Jag vill bara att de blir begravda.
Mest rätt vore om varje avdelning tog en kropp, så är det gjort sen.
Bra. Sen har vi frågan om matransoneringen...
En avdelning tar mer än sin del.
Jag vill att vi bildar en kommitté med en representant från varje...
Vem fan är du?!
Ursäkta?
Vem tror du att du är som står här och ger order?
Jag är avdelning 1:s representant. Jag föreslår att ni också väljer en.
- Annars kommer vi alltid att bråka. - Så du vill prata med vår ledare?
Som på ett diplomatiskt möte med förhandling? Ja?
Här har vi monarki.
Och jag utropar mig till kungen av avdelning 3!
Länge leve kungen!
Och jag befaller att alla på avdelning 3 äter middag-
- innan vi tänker på att begrava några döda.
Så ät, ät, ät. Oroa er inte. Oroa er inte.
Du kan inte sova så där. Du är lortig. Ge mig dina kläder.
Jag tvättar dem i morgon.
Sov nu.
Hur mår du?
Du vet inte hur det här är.
Man måste se det för att tro det.
Om man vill ha nåt gjort måste man göra det själv.
Försök sova nu.
Du är så varm.
- Jag vet att du ser. - Nej, det gör jag inte.
Ljug inte. Litar du på mig?
Varför säger du inte sanningen då? Man kan inte lita på en tjuv, va?
Jag har också en hemlighet.
Jag är smart. När jag blev blind så fick det mig att tänka bättre.
Jag har mycket att bidra med.
Förlåt att jag är en sån börda.
Jag orkar inte med det här.
Lägg dig ner och sov.
Vad är klockan?
Vad är det? Vad har hänt? Har du förlorat synen?
Jag glömde dra upp min klocka.
Hör ni!
Era jävlar.
- Hallå! Titta på mig! - Hörde du det?
Jag kollar det.
Vad är det för jävla låt?
Satan!
- Fick du honom? - Det är blod. Tillbaka!
Det kan vara smittat. Tillbaka!
Schassen kommer fan att mörda mig.
- Är det här rätt håll? - Ja.
Han sa att han visste att jag såg. Han sa det och jag gjorde inget.
- Vad kunde du ha gjort då? - Jag tror att jag måste säga det.
Och kanske... Jag kan hjälpa till. Jag klarar det!
Jag menar inte dig, jag menar oss.
Vad då?
Du klär på mig, badar mig, torkar min röv.
- Det är svårt nog att se dig som... - Som vad?
Som min fru. Och inte som min mamma eller en sköterska.
Du får ta och vänja dig vid det. Eller hur? För...
Jag har inget val.
Okej, du har rätt. Jag får vänja mig vid det.
Säg det inte till nån!
Lägg av!
Lystring! Regeringen beklagar att man har tvingats ta till...
Hallå, hallå.
Hallå?
Lystring, lystring, lystring!
Det är det sista vi hör av det aset. Vi tar över det här råtthålet nu.
Jag är kungen av avdelning 3 och det ska bli massa ändringar här.
Nummer 1: om ni vill äta så måste ni betala för det.
Och det var i stort sett allt.
Och nu som final, en liten sång som jag sjunger av hela mitt hjärta.
Och den går ungefär så här...
Sluta!
Håll käften!
Tysta! Annars skjuter jag rakt fram tills nån blir träffad.
Gud, ni blindstyren är dumma. Skriker och gapar som småbarn.
Jag skäms för att vara en av er. Avdelning 3 sköter maten nu.
Som i en affär. Och precis som i den riktiga världen ska vi vakta vår affär.
- Så försök inte ens bryta er in. - Hur ska vi betala?
Ursäkta. Bad jag om frågor?
Han vill att du förklarar reglerna. Ska vi komma en i taget eller alla?
Okej! Vi ska samla ihop maten, så meddelar vi er reglerna sen.
- Gå och ta fram era pengar. - Vi har inga pengar.
- Det ni har då! - Skjut henne. En mindre att mätta.
Om jag haft ögon hade hon redan varit död.
Smycken. T.ex. klockor, elektronik. Allt som ni tror att vi kan gilla.
Ursäkta. Vad kostar ett mål mat?
Jag vet inte. Kom med dina saker så säger vi vad du är värd. Okej?
Och förresten... Göm ingenting. Okej? Är det förstått?
Sätt fart!
Damen! Jag glömma aldrig din röst.
Och jag glömmer inte ditt ansikte.
- Det här är fel. - Vad kan vi göra?
- Hålla ihop och bara säga nej. - Vi ska hålla ihop.
Jag ger inte bort mina grejer för att en nigger säger det.
- Du vet inte hans hudfärg. - Jag hör det på hans röst.
- Vilka är de jävlarna? - Vi behöver inte lyda dem.
Vi behöver inte ge upp. Vi kan sätta upp oss mot dem.
Vi har inget val. De har ett vapen, en pistol.
- Men de kan inte skjuta oss alla. - Just det.
Dödar de en så är det för många.
Jag samlar ihop värdesakerna.
Ingen behöver ge, men vänta er inte att få mat på de andras bekostnad.
- Jag har inget. - Lugn, jag betalar för oss båda.
- Om man inte har nåt då? - Vad kan vi göra med smycken här?
- Alla ger efter vad de har. - Tack.
Fan ta dem om vi inte får mat.
Vad är det här? Plast? Det är så mycket skräp.
Jag sa att vi inte ville ha plast, för det är slöseri med min tid.
- Jag säger det till dem. - Det här är tungt, det är guld.
- Två ringar, kanske en diamant. - Är det sant?
- Det är bra. - Nej, vänta... Här har jag nåt.
- Vi godkänner de här. - Okej, bra. Det var nära.
Ja, men det är lugnt.
Okej. En. Två. Och tre. Det var allt.
- Vi brukar få fyra. - Nu får ni tre.
- Gnäller du får ni två. - Nästa! - Vi kommer.
- Nästa! - Vi är här.
Vi är från avdelning 1.
Rör mig inte!
Okej...
Vi gör dig inte illa. Vill du ha mat?
Uppför dig som folk.
Får jag röra det här? Är det okej?
- Det ser rätt bra ut hittills. - Ja? Är det okej?
Okej. Ta den, ta den.
- Du är blind. - Tack, professorn.
Du använder en brailleskrivare. Du är en normal, blind person.
Han föddes blind. Det gör honom till superhjälte i en sån här värld.
Du som föddes blind borde förstå medkänsla och medmänsklighet.
Tyst! Han är blind. Det är allt.
Det gör honom inte god eller ond.
Nu hjälper han de sjuka och de hungriga på hans avdelning.
Hur kan du sova med det på ditt samvete?
- Får vi bara två lådor? - Ja.
De andra fick tre lådor. Hur ska vi överleva på bara två?
Det är allt. Det blir inte mer.
- Det är omoraliskt! - Tyst!
Tyst! Tyst!
Lägg ner din predikan.
Ta er mat och stick.
Och säg tack för det du fick. Förstår du?
Förstår du? Förstår du?
- Jag förstår. - Okej. Okej, säg tack nu.
Tack.
Okej.
- Ta inte åt dig. - Nej, det är lugnt.
- Hur många är på avdelning 1 nu? - 35.
Vi har bara 24 mål mat, så alla får dela.
Jag beklagar. Det är allt de gav oss.
- Hitta nån att dela med. - Två personer per mål mat.
Vänta i kön. Hör ni, sluta knuffas.
Du behöver inte gå hungrig för att vara vår ledare.
- Vill du ha? - Sluta!
- Du måste äta nåt. - Sluta!
Jag hade gjort det.
Doktorn? Är du här?
Ja, jag är här.
Här.
- Jag tog med mat till dig. - Nej. Det här är en toalett!
Du gjorde så gott du kunde.
Nej, det gjorde jag inte. Aset höll pistolen mot min hals.
- Jag kunde ha tagit den, men... - Och sen?
- Och sen då? - Jag vet inte.
Om du dödat honom hade vi fått det mycket värre. Det hade blivit krig.
Ja, du har rätt. Jag ska låtsas att jag tänkte igenom det.
Det är inte lätt att veta att man har dödat nån, som jag gjorde.
Herregud...
- Hallå? - Säg inget.
Då får jag lättare att förstå.
Förlåt, det är mitt fel. Jag ville...
Låt oss vara tysta. Låt oss alla vara tysta.
Jag ser.
Jag visste det. Jag tror att jag visste det.
Det är en hemlighet.
Jaha, det har gått en vecka eller så.
Och ni har inget kvar att ge oss.
Så på avdelning 3 tänkte vi ut en ny plan.
Ge oss era kvinnor.
Kvinnor mot mat. Ha en bra dag.
Vad händer? Vi har inte ätit på tre dar.
Vi gav er all mat. Ni får ransonera den.
Distributionen är ert problem.
Vi gör det inte.
Jag går inte. Jag går inte!
Ingen ber dig gå.
Inte männen här, så du kan inte skylla på oss.
Hon har rätt. Vi borde fråga om det finns några frivilliga.
Vad snackar du om?
Om det finns några frivilliga tycker jag att de ska säga det nu.
Hur många frivilliga män hade vi haft?
- Det är inte samma sak. - För det finns inga bögar här.
- Inga horor heller. - Det kan diskuteras.
Jag gav mig till dig av medlidande och nu är jag en hora i dina ögon?
- Doktorn? - Ber du mig om ett svar?
Herregud. Självklart föredrar jag om min fru inte går.
Men vad jag vill spelar ingen roll. Det är helt upp till henne.
Min manliga stolthet får sig en törn, om det nu ens finns här.
Vad spelar det för roll? Vi svälter alla ihjäl.
Folk ska göra det de tycker är rätt i enlighet med den moral de har kvar.
Det finns ingen. Glöm det.
Vem som helst.
- Jag går. - Nej.
Jag går med henne.
Jag med.
Okej, okej. Jag går också.
Jag går också.
Gör precis som ni vill, men min fru går ingenstans.
Värdigheten har inget pris.
Ingen vet hur många kvinnor här är.
Vi ger er båda mat och sen kan du prata om värdighet.
- Det är inte det jag menar, jag... - Jag är inte annorlunda än de.
- Va? - Jag gör det de gör.
Du gör som jag säger åt dig att göra.
Beordra mig inte.
Det finns inget värre. Nej, det är äckligt.
Från och med nu äter du inte.
Hur länge ska vi vänta innan de kommer och hämtar oss?
Ur vägen!
- God afton. - Hur många damer?
- Åtta. - Nio.
- Bara nio? - Ni nio får jobba dubbelt i natt.
Om nån har mens vill vi inte ha er.
- Vi tar er en annan gång. - Ingen har mens.
Snygga nu till er och kom när ni behagar.
Vi väntar. Och maten kommer, om vi blir nöjda.
Och i väntan på det så tog jag med lite bröd så att ni klarar er.
Jag tror att jag har en till...
Varsågoda.
Nu går vi.
Det är inte lönt att försöka rymma. De har vakter.
Det hade gått fortare. Vi hade varit döda nu.
Ingen ska dö. Kom nu.
De kommer!
Välkomna, flickor.
Var inte rädda. Vi är här för att älska er. Vi gör er inte illa.
Killar, bli inte för till er. Alla får sin egen tjej.
Annars delar vi. Det är så vi gör här.
Jag vill ha er uppställda från het till kall.
De hetaste, kom hit. De kallaste ställer sig längst bak.
Vad är det med dig?
Hon är som en död fisk. Blås lite liv i henne.
Kors... Var har du varit hela mitt liv?
Känner jag dig?
Darrar du? Varför darrar du?
Nej, lugn. Okej, ni två följer med mig.
Är du blondin?
Okej, då så...
Lite åt det mogna hållet, men det är så det ska vara.
Gillar du det här?
Det är min pistol.
- Gillar du den? - Nej, det gör jag inte.
Damen? Damen...
Det var en överraskning, damen.
Du följer med mig. Släpper du så biter jag av dig bröstvårtorna.
Kom igen. Sug nu.
- Nej! - Jag ber dig inte.
- Kom igen! Kom igen! - Jag kan bita av den.
Försök, så blåser jag av din skalle. På dig och din kompis.
Eller så sliter jag er i bitar. Kom igen nu.
Vänta.
Vänta. Okej, så där ja.
Ha inte för bråttom.
Så ja.
Du är så spänd. Snälla, sätt dig.
Dra åt helvete!
Lite spänd. Så där ja. Får jag suga på dina bröstvårtor?
Bara lite grann. Så där ja.
Det var väl inte så farligt. Det kittlar bara lite. Kille-kill.
Kom igen, döda fisk. Rör på dig!
Rör på dig nu!
Nån får gå och hämta maten.
Hur gick det? Hur gick det?
Mår du bra? Vill du höra en saga till?
Kvinnorna på avdelning 2, i kväll festar vi med er. Hur många damer?
- Sju. - Är du säker?
- Räkna dem igen. - Sju.
Vad sägs om "Pojken med magiska krafter?"
Du gillade den, va? Var slutade vi?
Pojken var inte vanlig. Han kunde bli osynlig, han hade specialkrafter.
Han blev osynlig när de inte tittade. När de tittade var han borta...
God dag, mina damer.
Jag ville bara kolla att ni hade hämtat er från vårt roliga i går.
Nej, jag ville bara lugna de av er som känner lite svartsjuka.
Jag vet att det inte är er kväll, men våra hjärtan är kvar hos er.
Ni karlar ska vara väldigt stolta över era damer. Väldigt stolta.
En var som en död fisk, men de andra presterade som proffs.
- Vi är bara åtta nu. - Vad har då hänt? Har nån dött?
Ja. Fast det är inte så farligt. Hon var som en död fisk.
Jag berättar klart sagan sen. Jag lovar, jag berättar klart sen.
Okej.
Vem är det? Vart ska du?
Ja...
Det är du, va?
Vad hände?!
Vad fan är det som händer?
- Jag vet att du är här! - Du vet inte ens vad jag heter!
Jag känner igen din röst! Säg ett ord till!
Din döde vän sa samma sak!
Låt dem inte gå! Låt dem inte gå, era idioter!
- Låt dem inte gå! - Stick!
Jävla nollor, stoppa dem!
Kom tillbaka hit!
Där tog det slut för er! Damer, ingen mer mat för er!
För varje dag vi går utan mat kommer en av era män att dö!
Vi inkasserar från och med nu.
Du missade!
Han är död.
Vad händer? Var är du?
Gå och hämta maten.
De sa att en man blev dödad.
Jag dödade honom.
Nu blir det krig. De vill hämnas.
Vi måste barrikadera våra dörrar. Med sängarna, som de.
Visst. Jag hämtar maten.
Barrikadera den. Barrikadera den bara!
Än sen om vi skickar dit kvinnorna två gånger i månaden? Vi får ju mat.
Vi tar reda på vem som dödade deras ledare och ger dem henne.
Vi vet inte vad de gör.
I utbyte mot mat. De har ett lager.
- Vi är i krig. - Och vi startade det.
Vi tar reda på vem som dödade deras ledare, så blir hon vår fredsgåva.
Hör ni...
Om de inte ger oss mat så tar vi den själva.
Ja, det gör vi.
Han har rätt. De som är villiga att gå, räck upp handen.
Det är bland det löjligaste som jag nånsin har föreslagit.
De som inte vill slåss kan gå nu så får ingen veta att ni var här.
De som är kvar samlas runt mig, så smider vi en plan.
Okej, hur många är vi?
Tolv. Jag ser tolv av oss.
Va?
Hallå! Det är nån här!
- Vem där? - Jag hörde nån. Jag hörde nån.
Jag har en stol här. Kan nån hjälpa mig med stolen?
Kom. Ta tag i personen framför er.
- Håll ihop ordentligt nu. - Okej, rakt fram.
Vi kan inte gå tillbaka! Kom!
- Vad är det? - Rök.
Knuffas inte!
Det är okej. Stanna där. Jag kommer och hämtar er.
- Hjälp! - Det brinner!
Här är jag. Håll i honom.
De kommer att skjuta oss.
Vakter! Vakter!
Ser ni? Ser ni vad som händer?
Vakter!
Vi är fria!
- Det är tomt. Gå in. - Det är en butik.
Håll ihop. Jag vill inte tappa bort fler.
- Jag går och letar efter mat. - Jag följer med.
Nej, jag klarar det bättre själv. Stanna och se efter varandra.
Hör du! Stick! Det här stället är upptaget.
Det finns andra grupper där ute. Gå inte härifrån.
Jag vet att du klarar det.
Men hur kan du bära tillbaka maten själv?
Finns det nåt? Finns det rinnande vatten?
Jag ska leta efter flaskor.
- Det finns väl ingen elektricitet? - Nej.
Ser du några tecken på att folk fortfarande ser?
Vad händer?
Jag saknar dig. Jag saknar dig jättemycket.
- Här är en en mataffär. Jag går in. - Okej.
Ett steg upp.
Jag stannar här. Jag vet min plats.
Håll dig borta från min plats!
Jag ska fan döda dig! Håll dig borta från min plats!
Ge mig den, tjuv! Din tjuv! Ge tillbaka den!
- Hallå. - Du ger fan i min plats!
Vad har du där?
Vad äter du? Det luktar kött.
Sluta! Släpp!
Sluta!
Hjälp!
Nej, nej, nej!
Det är jag. Gå, gå, gå.
Det är okej. Mår du bra?
Jag måste stanna.
- Du är utom fara. - Tack.
Du är okej. Jag måste hämta kläderna innan jag glömmer var de är.
Ät nåt.
Det som händer oss påminner mig om det som hände med Paulus.
Han dödade kristna, förföljde dem.
Men Gud kom till honom och omvände honom.
Och han gjorde honom blind.
Det är det som händer med oss.
- Här! - Här.
Här. Här, jag har en jacka.
- Var är maten? - Försiktigt.
Det var hemskt. Vem gör så?
En som blev blind. Och sen blev han galen.
Eftersom han inte såg ville han inte att statyn skulle se.
Jag vet inte om det är möjligt för en blind att måla så där.
Snarare en präst som såg vad som hände och drabbades av en troskris.
De fick mig att tänka på vilken tur vi har som har en ledare med syn.
Så jag tycker att det är upp till dig att avgöra vad vi ska göra nu.
Jag tycker att vi ska stanna här i natt och försöka sova.
Och i morgon tänkte jag att vi kunde gå till vårt hus.
Det är inte så långt dit och det är stort, så alla får plats.
- Var är du, hund? - Nej, följ inte efter hunden.
Han leder dig till en brandpost. För stolt för att vara ledarhund.
27 år, 165 cm, svart hår, bruna ögon.
- Jag vill inte veta hur du ser ut. - Hur kan vi då känna igen varandra?
Jag känner delen i dig utan namn.
Och det är den vi är. Inte sant?
Vi pratade med en man i en grupp som gick runt-
- i jakt på mat och husrum. Varje natt sov de på olika ställen.
Jag frågade varför han inte sov hemma.
Han visste inte var det var längre.
De kan ta det, om de hittar till mitt lilla rum.
Vi är framme. Kom in.
Kom in, kom in. Helt otroligt.
Försiktigt. Att dörren var låst betyder inte att ingen är här.
- Hallå! - Är det nån här?
- Vi kanske ska ta av skorna. - Ja, ställ dem vid dörren.
Vi vill inte smutsa ner. Vi kom nyss.
Ta av kläderna om ni vill. Vi har gott om rena där uppe.
- Sa du till mig? - Till alla. Våra kläder är smutsiga.
- Ska alla klä av sig? - Hon är den enda som ser.
Om det är nån tröst så börjar det bli mörkt.
Om du insisterar. Du har väl sett värre saker än min gamla kropp.
Känn er som hemma här, för det här är ert hem nu.
Tack. Vi känner oss smickrade över att ni erbjuder oss ert hem.
Kasta ut oss när ni har fått nog.
När jag blir för jobbig, säg till, så går jag iväg som en elefant.
- Du är ingen elefant. - Ingen man heller.
Du är man så det räcker, vännen.
Jag har inte sett mig själv på så länge. Jag måste se löjlig ut.
Nej. Smutsig och mager, men inte det minsta löjlig.
- Jag då? - Du är vacker.
Inte som du. I mina drömmar är du alltid vacker.
Jag drömmer aldrig om dig, men jag vet att du är vacker.
Därför är blindhet en gåva för de fula.
- Lägg av. Det menar du inte. - Nej, men jag var nog vackrare förut.
Vi var alla vackrare förut.
- Är det nån som fryser? - Jag tycker det är härligt.
- Hallå? - Hej. Det är jag.
- Jag tog med varmvatten till dig. - Tack.
- Jag häller det över dig. Okej? - Okej.
- Är det skönt? - Det är skönt.
Jag hoppas att vi hittar pojkens föräldrar. Vad hoppas du på?
Inget är löjligare än en gubbes önskningar.
- Berätta. Jag vill veta. - Du hade inte förstått.
Varför den tonen på rösten? Den du har nu.
Jag hoppas att vi kan fortsätta leva som vi har det nu, så här.
- Blinda? - För mig har inget varit bättre.
Jag vill att vi ska leva tillsammans.
Tillsammans med mig eller med alla?
- Tvinga mig inte att säga det. - Jag vill veta.
Är vi ensamma?
Lyssnar nån?
Bra.
Jag vill leva med dig.
Jag minns det nyåret.
Det var kallt, men det gjorde mig inget.
I den här änden av bordet har vi ärtor och morötter.
I mitten har vi oliver i en skål och kex på ett litet fat.
Och i andra änden av bordet har vi sardeller.
Har vi inte skumpa till gästerna?
Inget går upp mot vatten. Rent vatten.
Jag vill utbringa en skål. För vår familj.
- För vår människofamilj. - Och hunden.
Och hunden!
Skål!
Mycket bättre än nån champagne.
Jag ser dig.
När jag tar på dig så här så ser jag ditt ansikte.
Så vackert. Det är allt jag behöver minnas.
- Funkar den här? - Få se...
Ta en till. Ta en av mitt ansikte.
Blind inspiration.
- Det finns kaffe, om nån vill ha. - Jag tar gärna lite.
Jag vill också ha. Jag behöver vakna.
Älskling? Jag tror att vi ska samla alla och prata om vad vi måste göra.
Vi har inte så mycket mat kvar och jag är orolig för säkerheten.
Jag häller upp åt dig.
Akta. Det är varmt. Okej?
Jag ser dig.
Herregud. Jag ser allt.
- Va? - Jag ser dig.
- Vad säger du? - Jag ser dig.
Allt är så vackert.
- Akta. - Vad menar du med att du ser?
Jag har fått tillbaka synen.
Kom hit. Jag ser.
Vad är det? Är det sant?
Har du fått tillbaka synen?
- Ja. Hej. - Du skojar.
- Det hände nu. - Han ser!
- Otroligt. - Han ser.
Skojar du?
- Hej, hör ni. - Det här är jag.
Jag ser. Jag älskar er. Ni är så vackra.
I det ögonblicket slog samma tanke alla.
Han var den första som blev blind. Kanske skulle alla få tillbaka synen.
Så firandet var inte helt osjälviskt.
De nästa dagarna och veckorna skulle bli sömnlösa av förväntan.
De skulle se igen.
Den här gången skulle de verkligen se.
Men vilka skulle vara rädda nog att klamra sig fast vid blindhetsfilten?
Vilka var dumma nog att frukta att all förtrolighet skulle försvinna?
Hur skulle det bli med kvinnan som nu var så märkligt tyst-
- som hade burit på en så stor börda-
-och som nu plötsligt var fri?
Hon kunde redan föreställa sig stadens röster ropa:
"Jag ser!"
Jag blir blind, tänkte hon.
Subrip: TomTen
Text: Thomas Jansson Prima Vista